- Cointreau, Curacao, Grand Marnier? - Ce crezi?
- Dacă vrei, atunci... - Sigur.
- Am văzut când le-a aprins! - Sunt clătite flambate!
Poftim!
Voi vorbi cu ei mâine dimineață. Cea mai bună e abordarea directă.
- Cum plănuiești să faci asta? - Murdoch se va ocupa de detalii.
Au sosit.
De ce ați întârziat?
- Bună ziua, domnilor. - Bună ziua, domnule...
Parker. James Parker. El este domnul Lopert, partenerul meu.
- E o plăcere. - Domnilor, vi-l prezint pe domnul căpitan.
Frumos animal.
- Presupun că sunteți expert. - Cum?
Ageri la minte cum sunteți, știți cu siguranță de ce vrem să vă vedem.
Voi trece direct la subiect. Vreau să vă cer un mic serviciu.
Trebuie doar să închideți un ochi.
Pot să spun ceva, căpitane?
- În timp ce închidem ochii, voi... - Exact.
Problema e, domnule, chiar dacă închide un ochi, căpitanul vede cu celălalt.
Atunci poate că 2.000 de dolari îl va face să-i închidă pe amândoi.
Doi ori doi fac patru. Nu vreți nici ochii mei deschiși, nu?
Bine. 4.000. Eram sigur că ne vom înțelege.
Guvernul american nu a fost niciodată prea generos cu agenții săi.
- Poftim. Afacerea e încheiată. - Cu siguranță.
- A fost o plăcere, domnilor. - La revedere.
Murdoch, trebuie să faci gălăgie? Nu e nevoie să te antrenezi.
Murdoch intenționa să vă determine să închideți ochii altfel.
Dar eu nu sunt de acord cu astfel de metode.
Poate are dreptate. Dar mai întâi trebuie să-ți vezi șansele.
- Are dreptate. - Vă reîntoarceți la Tascosa?
Nu. Cred că vom merge...
Ne întoarcem la San José.
Atunci veți vedea chiar voi că acolo nu e nimic care ar putea interesa guvernul.
Corect. Mai ales când ai ochii închiși. Nu-i așa căpitane?
Să pornim.
Avertizează-i pe băieții din San José.
Domnule șerif, trebuie să ne ajutați. Suntem americani ca și voi.
Nu mai spune?
O fi amuzant pentru dumneata, dar pentru noi...
Hai plecați. Auziți?
- Da, domnule, dar dacă... - Plecați!
- Ce putem face, Papito? - Nimic. Nimic.
- Nu-mi place șeriful ăla. - Atunci suntem doi.
Bun venit în San José! Mă ocup eu de caii voștri. Îi voi curăța bine.
- Veți fi foarte mulțumiți. - Da?
Dacă ochiul tău e un semn de la un client mulțumit, atunci mai bine lasă caii așa.
Nu, domnule. Nu e de la cai.
- Bine. Ai grijă de ei. - Mulțumesc frumos.
- Armele. - Ce arme?
Armele voastre. Nu e permisă nici o armă înăuntru.
- Ai inventat asta singur? - Nu, dar e o idee bună.
Nimeni nu intră aici înarmat. E o lege în orașul ăsta.
Și nu uitați asta. Dacă nu vreți să fiți dați afară înainte să vă beți mințile.
Ești mereu așa bine dispus?
Nu. Uneori mai rău.
- Poftim. - Bine.
Agenții federali. Cei despre care ne-au avertizat.
- O bandă acceptabilă. - Cunoști pe cineva?
- Reap Smith, hoț de vite. - Bun?
- În mijloc e Lenny Smith, tâlhar. - Și celălalt?
Stingary Smith. Pușcaș și vânător de recompense. Un tip dur.
Relaxează-te.
Nu te uita acum, dar unul dintre cei trei te arată cu degetul și râde.
Se pare că ești comic. Acum râde a treia oară.
- Ce mai faceți? - Se poate ști ce e așa de amuzant?
- Luați loc. - A pus mâna pe tine.
- Dacă mai faci asta o dată... - Măturăm podeaua cu voi.
- Cum îți...? - Și cum o să faceți asta, dacă nu vă supărați?
Asta e ridicol!
Ce gașcă de doi bani. El vine cu noi?
Ne mai vedem.
Sunt sigur că e un preț pe capul fiecăruia.
Bună.
Ai înnebunit? Ți-am spus să nu te văd pe aici.
- Bună ziua, șerifule. - Vă pot ajuta cu ceva?
Ai putea să începi prin a ne da 800 de dolari pentru marfa asta!
- Sigur. Unde i-ați găsit? - În oraș.
- Nu... - Ba da.
- Închide-i, șerifule. - Da. Sigur.
Haideți.
Mișcați-vă! Înăuntru cu voi! Și tu! Hai intră!
Intră și ține-ți gura!
Haide odată!
Nu știu cu cine au de-a face.
Semnează aici.
- 800. - Mulțumim. La revedere.
Uitasem... Domnul Parker vă salută.
Mulțumesc.
- Voi sunteți cei doi... - Da.
- Ce să fac cu ei? - Lucrează pentru Parker și ei, nu?
- Ca toți cei din San José. - Și care-i problema?
Nu trebuie să stea închiși, nu?
Lasă-i să se liniștească puțin. Apoi dă-le drumul și lasă-i să plece.
Și ca să fie mai distractiv, pune 500 de dolari pe capetele voastre.
În viață, dacă-ți place.
Știți bine că Parker vrea ca nimeni să se bage în treburile lui?
Sigur că știm.
Poți să-mi spui ce facem noi aici, ca doi hoți de cai?
În primul rând...
Noi suntem hoți de cai. Cel puțin asta încerc să te învăț.
Și atunci ce mai așteptăm? Să vină caii singuri la noi?
La naiba cu caii?
Hai mai bine să mergem până în oraș. Nu știu de ce, dar ceva-mi spune că...
Trebuie să fie cel puțin 30. Vrei să pariem?
Mișcă-te!
- Doi catâri obosiți. - Doi ce?
Mișcă-te, am spus!
- Se pare că au iarăși probleme cu căruța. - Pentru o schimbare.
- Îi ajutăm? - Nu!
Haide!
- Doar un miracol ne mai poate salva. - Se întâmplă, tată!
Ce se întâmplă?
- Ne-am gândit că ați avea nevoie de ajutor. - S-a oprit dintr-odată.
Ia să vedem.
N-ai de ce să te temi, domnișoară. Ține-te bine de mine.
- Pornim în viteză. - Se face târziu, locotenente.
Ești gata? Pornim! Ține-te bine!
Sunt încăpățânați ca... Ca niște măgari!
Acum putem pleca.
Nu știu ce le-ai spus dar a funcționat. Mulțumim, căpitane.
Nicio problemă. Plecați mai departe acum?
Ne așezăm tabăra aici în noaptea asta. Rămâneți cu noi. Fiica mea face mâncare bună.
Face și mâncare?
Unde vrei să speli vasele?
N-am mai mâncat niciodată fasole fiartă atât de mult.
Mulțumesc.
- Stelele strălucesc ca diamantele, nu? - Da. În special cele mari.
Ai dreptate. La asta nu m-am gândit. Vouă, agenților, nu vă scapă nimic.
Știi că râurile curg întotdeauna în aceeași direcție?
Știai că eu... Adică noi...
- Ei bine... - Ei bine?
Ei bine.
- În ce direcție mergeți? - Înspre nord.
Unde?
- Mergem înspre nord. - E frumos acolo.
Pot să te vizitez dacă vrei.
- Eu... - Eu...
Nu, locotenente.
Locotenente!
Dumnezeule.
- Păi voi lucrați și seara? - Exact ca și hoții de cai.
Uite-i că vin.
Locotenente, uiți că suntem în timpul serviciului.
Da, căpitane, dar uneori putem să mai facem și excepții de la regulă.
Nu!
- E un ordin? - Da.
- Doamnă... Domnișoară... A fost o plăcere. - Tinere... Nu mai plânge.
- Arată mai bine acum. - E foarte bolnav.
Cumpără-i un whisky mai slab și se va face bine.
- La revedere. - La revedere.
- Dacă toți ar fi la fel de buni ca ei... - Ați fi milionari.
- Să mergem, locotenente. - Am, înțeles.
Ce băieți buni.
- Merge unul în Chihuahua mâine. - E numai foamete pe pământul ăla.
- În San Antonio și Houston e mai bine. - O vei jefui dinspre râu?
Nu. Nu mai suntem pe vremea lui tata.
Trăsurile se jefuiesc lângă poștă după ce pasagerii au coborât și când vizitii sunt obosiți.
La ce vă uitați?
- Sunteți aici pentru călugări? - Ce călugări?
Cei de la mănăstire. Uitați ce mi-au făcut.
M-am dus să mă spovedesc iar călugărul mi-a înnegrit ochiul.
Probabil ai păcate foarte mari.
Nu, domnule.
Pe vremuri călugării erau sfinți, însă acum sunt diavoli. Beau, înjură, fac amor.
- Iar când noi ne spovedim... - Atunci vă lovesc?
- Da, domnule. Foarte tare. - Bine.
- Nu, nu. E rău. - Vreau să spun că o să avem grijă de călugări.
- Chiar așa, domnule? - Sigur.
Mulțumesc. Mulțumesc mult, domnilor.
Nu-ți place că țăranii sunt bătuți de călugări, nu-i așa?
- Nu. Dacă crezi că... - Nu! Chiar nu cred deloc.
Parker a plătit 4.000 pentru ca noi să închidem ochii,
iar șeriful vrea să-i lăsăm pe călugări în pace. Ceva nu e în regulă aici.
Sunt mai mult de 4.000 de dolari. Nu crezi?
Și?
Deschideți, fraților. Nu vă fie frică.
- Domnul să fie cu voi. - De ce?
Bun venit.
Când vreun păcătos, sau un călător bate la poartă, noi îl întâmpinăm cu aceste cuvinte.
"Domnul să fie cu tine."
Și el ar trebui să răspundă... "Cu tot duhul Său."
Acum te-am înțeles. Cu tot duhul Său.
- Tu ești fără duh? - Cu tot duhul.
Poftiți, fraților.
- Să vedem dacă-i putem face să vorbească, Bambino. - Nu-ți fă griji. Și nu-mi mai spune Bambino.
Ce adunătură de nimic.
Cine e șeful aici?
Să spunem... Că eu sunt păstorul acestei adunături. Cu ce vă putem ajuta?
Să spunem...
Că acest păcătos vrea să se spovedească.
Iar călătorul vrea să-și odihnească oasele.
Călătorul se va putea odihni, iar păcătosul curățat de păcat.
Urmați-mă, fraților. Veniți.
Ce faci?
Hei, unde...
- Unde pleci? - În confesional.
- Ar fi trebuit să-l facă mai mare. - Ăsta e locul meu. Tu vei sta în partea cealaltă.
- Trebuie să îngenunchez acolo? - Poți să stai pe scaun, dacă te deranjează.
- E prima dată, nu-i așa? - Da. Și ultima.
- Spune-mi, fiul meu... - Ce?
- Ai venit aici ca să te spovedești? - Da, printre altele.
Altele... care?
Vreau să văd dacă îmi vei ierta păcatele și mie.
Mai întâi trebuie să-ți spui păcatele, apoi ți se vor ierta.
Mda... Te avertizez! Să nu mă spui nimănui, da?
Nu, nu. În afară de mine, doar El va ști păcatele tale.
Nu! Rămâne între noi! Altfel nu ne înțelegem!
- Foarte bine. Poți să începi, fiul meu. - Ce să încep?
Să te spovedești.
Păi...
Continuă, fiul meu.
Când aveam 12 ani tata mă lua cu el și banda lui de hoți de vite.
Unul dintre băieți a fost omorât. Am dat multe spargeri bune.
- Ajunge. Te implor. - Și acum?
- Trebuie să spui că regreți și să crezi asta. - Bine. Regret.
- Dă-mi dezlegarea de păcate acum. - Nu înțelegi.
- Nu? Hai, dă-mi dezlegarea! - Da, sigur. Vei avea dezlegarea.
Te învăț eu minte să dezlegi păcate oamenilor!
- Calmează-te! Ce s-a întâmplat? - El a început. A început să vorbească fără sens.
- Apoi a ridicat mâna la mine! - Trebuia să te binecuvântez, frate.
Cu mâna dreaptă? Ceva nu e în regulă cu mănăstirea asta.
Ați face bine să mărturisiți acum. De ce îi bateți pe țărani?
Nu noi facem asta. Ci Lucifer. Lucifer în persoană.
Îl cunoști?
Nu. N-am auzit de el. Trebuie să fie vreun profesionist din est.
Dacă cumva apare acest Lucifer, spune-i să se ducă dracului.
- Domnul să fie cu voi. - Nu-i nevoie. Știm drumul.
Dumnezeule, cruță-ne de rău.
În numele Tatălui, al Fiului...
- Unde e biroul șerifului? - Acolo.
Bună!
Uită-te.
- Ce surpriză plăcută. - Asta spuneam și noi.
- Nu trebuia să mergeți spre nord? - Am fost. Dar am o scrisoare pentru un domn...
Stingary Smith.
Bătrânul Stingary? Îl cunoaștem. Nu e în oraș acum.
- I-o dăm noi. Imediat ce se întoarce. - Din partea cui e?
Cred că a spus... Murdoch. Da. Fratele Murdoch. Un călugăr pe care l-am întâlnit acum câteva zile.
Și mi-a spus să nu uit să-i spun domnului Stingary să nu uite să pună afară sperietoarea de păsări.
Da, chiar așa.
O să-i transmitem noi. Și... Ce mai face familia?
- E bine. Sunt la mănăstire. - La mănăstire?
Călugărilor le-a făcut plăcere să îl hrănească pe micuțul Ebenezer.
Mai bine ați pleca. Terciul ăla nu e bun pentru stomacul lui.
- La revedere atunci și mulțumesc. - La revedere.
Nu trebuie să ne facem griji cu diligența.
Ce zici să mergem la mănăstire, să-i salutăm pe oamenii ăia?
Nu. Îți pui șaua și te duci la poșta de lângă Apache Springs.
Acolo vom acționa.
- Acum? - Da! Acum!
Dar sunt 30 de kilometri până acolo. Se înnoptează în curând.
Mișcă-te!
Nenorocitule.
La culcare acum.
Nu sunt obosită. Pot să mai stau puțin?
- Bine, dar nu te du departe. - E o noapte așa de frumoasă pentru plimbare.
- Du-te. - Mă duc.
- Bună. - Bună.
- Ce faci acolo? - Ce fac eu aici? Lucrez.
- Pe zid? - Într-un fel. Căpitanul mi-a ordonat...
Să supraveghez zidul ăsta. Așa că...
Așteaptă acolo.
Eram la datorie pe zid.
Așa datorie...
Nu poți să bei toată noaptea. Bea în cameră. Aici închidem la miezul nopții.
Hei... Ce... faci?
- Unde e șeriful? - A dispărut.
- Cum? - A plecat. Acum o săptămână.
- Știi unde îl putem găsi pe Stingary Smith? - În arest.
- Cum așa, în arest? - Da! În arest!
- Cine l-a dus acolo? - Șeriful, presupun.
Nu e de mirare că a dispărut.
Să mergem.
- Cât e ceasul? - Zece fix.
- Probabil mai sunt încă în oraș. - Ce vrei să faci?
Să-i aranjez pe cei doi agenți federali!
Nu avem timp pentru asta acum. Iar eu nu mi-aș forța norocul prea tare.
Ce vrei să spui?
Vreau să spun că nu sunt agenți federali. Sunt doi pistolari rapizi.
- Ce sunt? - Chiar așa. Haideți! După mine!
Parker are un nou pachet pentru Gonzales!
- Mă iubești? - Ai spus-o deja.
- Vă veți stabili aici? - Sperăm asta. Aici pământul e bun.
Un fermier a vrut să ne dea o fermă mai veche, însă episcopul nu a vrut.
- Episcopul? - Da. Episcopul.
- Poate pentru că suntem protestanți. - Dar nu i-ați spus asta, nu?
Fugi la căruță. Repede! Hai!
Oh, nu. S-au întors. Fraților, grăbiți-vă!
- Repede! Ce mai așteptați? - Nu-i așa de ușor, părinte. E grea.
Repede! Deschide poarta înainte să o spargă!
Deschideți poarta! Nu vă fie frică!
Haideți! La o parte!
- Dumnezeule. - Gonzales și oamenii lui!
E aproape plin. Haideți, băieți! Avem treabă!
Haideți!
Asta cântărește o tonă!
Vă rugați mai târziu! La treabă acum!
Haideți! Mai repede!
- Asta e ultima, căpitane. - Bine! Pune-o în căruță!
- Hei, Gringo! Adu-mi banii! - Poftim, căpitane.
Poftim. Aici ai 50.000 de dolari.
Fiți atenți. Altfel domnul Parker vă va binecuvânta.
Mâinile sus, toți călugării!
Fiecare călugăr lovește un călugăr care nu e călugăr.
Mâinile sus!
Iisuse, ce s-a întâmplat?
Stați acolo și nu mișcați.
E ultima oară când faceți contrabandă cu arme peste graniță.
Posibil. Și nu uita.
- Aproape că l-ai omorât. - Nu, am vrut doar să aflu ce afaceri învârte.
- Doar poate vrei tu să-mi explici. - Ce s-a întâmplat, locotenente?
- Locotenente? - Un locotenent federal.
Apără-ne Doamne, de furia lui Parker.
- Și bandiții mexicani vor veni peste noi. - Cum așa?
Parker vinde arme și muniție bandelor de dincolo de graniță.
- Folosesc mănăstirea ca log de schimb. - Și ca bancă.
Exact.
Asta rămâne la mine, ca dovadă, desigur.
Te rog. Dacă Murdoch nu va primi banii cine știe ce va face.
Nu va face nimic, atâta timp cât eu și căpitanul suntem prin zonă.
Dar sunt o gloată de criminali!
Și crezi că o gloată de criminali poate să sperie doi agenți federali?
- I-ai văzut pe oamenii lui Stingary Smith? - Păi... Sunt la arest.
Cum așa?
Șeriful s-a întors, i-a prins din nou și a plecat iar.
Să mergem.
- Noapte bună, domnule. - Cât e ceasul?
Trecut de zece...
- Adu cheile. - Imediat.
- Închis din nou? - Da. Așa că să ne grăbim.
- Să mergem. - Va fi ultimul lucru pe care îl veți face.
Armele, băieți.
Ești în avantaj acum, însă când vom ieși...
Unde ai fost?
Domnii mei dragi, după ora 10 e autoservire. Noapte bună.
- Ți-a luat atâta timp să ajungi și să te întorci? - Cum adică? 30 de kilometri în 2 ore?
- Cum arată? - Trist. A naibii de trist.
A naibii de trist?
Pentru diligență, desigur.
- Bine. Încă o dată. - Nu din nou...
Ba din nou. Nu vreau să faci greșeli.
- Când diligența intră... - Unde intră?
- În poșta din Apache Springs. - Corect. Mai departe.
Te jefuiesc, tu îți scoți pistolul, eu trag iar tu te predai.
Eu pornesc călare, tu mă urmărești, iar mai târziu împărțim prada.
Începem. E primul tău jaf adevărat.
Stai calm și totul și va fi bine.
Dumnezeule, nu se poate întâmpla nimic, nu? Îmi e așa de frică.
Nu te îngrijora, Agnes. Sunt aici.
Eu nu mi-aș face griji, doamnă. Nimeni nu ar trebui să atace o diligență
atunci când caii și vizitii sunt odihniți. Crede-mă, nimeni nu ne va opri acum.
- Într-adevăr? - Da. Asta...
Opriți-vă!
Opriți caii și ridicați mâinile.
- Toată lumea afară! Mai repede! - Da, domnule.
- Mi-e frică. - Nu, Agnes.
Afară cu tine, prostănacule. Nu te văita, Agnes.
Și tu! Mâinile sus!
- Credeai că n-o voi face? - Henry.
Puțină ventilație e bună pentru creier, nu-i așa, pistolarule?
Aruncă centura.
Dă-mi banii.
Ești isteț, amice. Încă o mie de dolari. Dă-mi-i.
Nu vă deranjați. Păstrați-vă mărunțișul. Acum trebuie să plec. Domnilor...
La revedere.
- Super. - Hai, Agnes.
Măcar suntem teferi.
Și cum spuneai? Nu ne va ataca nimeni în afara orașului?
- Scuze. - Li se întâmplă chiar și îngerilor.
Vizitatori!
- E călare? - Nu.
- Poate e cineva care vrea să se spovedească. - Mă îndoiesc.
- Domnul fie... - Am să te împușc între ochi!
- Ascultă... - Nu! Ascultă tu!
Nu vreau să te ucid aici, pentru că mama a spus că ai putea fi fratele meu.
Dar chiar dacă pleci cu partea mea, am să te ucid și pentru câțiva dolari.
Nu credeai că sunt în stare să jefuiesc, nu-i așa?
Cred ce vreau.
Am vrut să-ți arăt tot ce m-ai învățat.
Ce vrea să însemne asta?
Înseamnă că... Oi fi tu deștept, dar nici eu nu dorm chiar.
Am vrut să vin aici înaintea ta și să șterpelesc banii.
- Unde sunt banii? - Înăuntru.
Parker i-a forțat pe bieții călugări...
- Ce spui de asta? - Să vedem banii.
- Domnul să... - Bine, bine.
- Mulțumesc că ați venit. - Îmi fac datoria. Unde-i premiul?
- Cum? - Banii.
- Frate Valentino. - Da, părinte.
- Du-te repede și adu banii. - Am înțeles.
Grăbește-te.
- Sunt fermieri. - Sunt simpatici.
Du-te.
- Nu e teribil, căpitane? - Da. Înfricoșător.
Locotenente, ocupă-te de tot aici în timp ce eu duc încărcătura la Cartierul General.
Poate e mai bine să fac eu asta, domnule?
- Nu, facem asta împreună. Bine. Locotenente? - Mai târziu.
Bine. Mai târziu. Între timp, luați-vă armele să curățăm locul ăsta.
Care arme?
Aici e problemă. Ei nu folosesc arme.
Părinte! Părinte! Vin! Vin!
- Stați calmi, fraților! - Voi treceți în căruță.
Iar voi țineți poarta închisă și încercați să-i țineți pe loc.
- Și dacă ne aruncă în aer. - Te răzbuni.
Stați!
Încotro o ia idiotul ăla?
- E destul! Stai cu ochii pe el, Denver. - Am înțeles.
Deschideți!
Deschideți, am spus!
Asta e casa Domnului, fraților! Dacă veniți cu pace, sunteți bine veniți.
- Deschideți! - Dacă sunteți pașnici.
Ce încăpățânat. Bine. Lăsați armele.
Credeți că sunteți invulnerabili în spatele acelor straie?
Pe lângă a predici și vorbe tâlcuite, vă pricepeți să trageți și în oamenii mei.
- Murdoch. - Da.
Adu banii și aruncă în aer hambarul.
- Să arunce în aer hambarul? - Tu taci!
Ce e, Murdoch?
- Nu e nici un ban în fântână, domnule Parker. - Cum?
Banii. Tu ai vrut-o. Murdoch! E omul tău.
Mișcați-vă!
Am spus...
Mergeți către ceilalți.
I-au prins!
- Iar voi? - Exact. Noi. Legea.
Aruncați armele, altfel o omor!
Se pare că spectacolul a luat sfârșit.
Stați așa.
- Bine, Murdoch. - M-am ocupat de detalii
Așteaptă. E un detaliu de 50.000 de dolari.
Foarte bine lucrat, băieți.
Unde mergi, nebunule? Stai aici.
Băieți!
Haideți, băieți. Să le dăm o mână de ajutor.
- Aveți nevoie de asta? - Eu nu. Întreabă-i pe ei.
Aveți nevoie de asta?
- Opriți-vă! - Deschide poarta! Deschide!
Opriți-vă, am spus!
- E descărcată. - Prindeți-i.
Banii sunt ai mei!
Oh, Doamne.
L-am prins!
Să-i dăm afară din mănăstire! Haideți!
- Urcă! - Nu te du!
Pe ăla mai negru!
L-am prins!
E închis.
Îngerul tău protector preferă ca tu să stai în locul ăsta.
Violența nu e indicată atunci când există o rațiune sănătoasă.
- Amin... - Idiotule!
Repede! Repede, fraților!
Ai grijă! Prea târziu!
- Cine a făcut asta? - Eu.
- Ce-ai găsit de râs? - Să mergem!
După ei!
E un bostan.
- Bambino, ești gata? - Da! Și nu-mi mai spune Bambino!
Ține!
De ce atâta violență?
Eliminat!
Fraților, ajutați-mă!
- Nici o problemă, cum am spus. - Iau eu asta. Cu bine, locotenente.
Nu vă mișcați! Călugării să se așeze într-o parte.
Poftim.
N-am crezut că veți mai veni.
- Tu ai trimis după ei? - Ești nebun?
Eu am făcut-o, domnule. Dar credeam că nu veți ajunge la timp.
- Am greșit? - Nu. Deloc.
Părinte.
Îngerii noștri păzitori, domnule. Fără ei, am fi fost pierduți.
E o plăcere, domnule...
- Domnule? - Căpitane!
- Nu e timpul să mergem la Cartierul General? - Ai dreptate, locotenente.
O vreme... Am crezut că ești hoțul de cai pe care îl urmăream de o vreme.
Nu e prima dată când se întâmplă asta! Nu-i așa, căpitane?
Mda.
50.000 din banii pătați de sânge a lui Parker. Du-i la judecător.
Sunteți incredibili de asemănători. Aș putea jura că sunteți identici.
Recompensa pe care căpitanul a primit-o când a închis cinci dintre oamenii lui Parker.
Sunt ai voștri. Așa spune legea. Incredibil de asemănători.
- Salariul ne ajunge. - Guvernul e mândru de voi.
- La revedere. - La revedere.
- Ne mai vedem. - Părinte.
Sper că ești mulțumit acum.
Toți banii s-au dus pe apa sâmbetei, doar pentru faptul că ai fost recunoscut.
- Da, dar... - Nu se poate avea încredere în tine.
SFÂRȘIT
Traducerea și adaptarea YVE